-Barefortsæt. - Det gjorde jeg da også.
- Det trækker. - Vi må være ved Hullernes Hav.
Skal vi ikke spørge nogen om vej?
- Undskyld... - Hvor ligger Pepperland?
Tak.
- Se alt det støv. - Hvor kom det fra?
En kemisk fejl, ja rent bryderi. Med kraftig smag... et krydderi.
- Han har ret. Det er peber. - Peber?
- John? - Paul?
George? Er der nogen hjemme?
- Hvor er vi? - Det ""hullige"" hav.
Det minder om Blackburn, Lancashire.
- Hvor mange mon der er i tal? - Nok til at fylde Albert Hall.
Sagde Fred ikke noget med Hulhavet lige før Det Grønne Hav?
- Vi skal gennem et af hullerne. - Jamen hvad for et?
Tese, antitese, syntese.
Årsager forårsaget af årsager.
Jeremy, hvad ved du om huller?
Der er ingen huller i min uddannelse.
Har du ikke skrevet en hel afhulning?
- Godt. Hvad gør vi? - Vær empiriske. Se.
- Fjoget bliver mere fornuftig. - Det bliver bedre og bedre.
Lad os finde Det Grønne Hav. Hulhavet
ud til Det Grønne Hav.
Hydrofilt, byrdefuldt hullet nav.
Jeg tror, vi nærmer os af Det Grønne Hav.
- Jeg har et hul i lommen. - Hvor er Jeremy?
- Han var derhenne før. - Han her ikke nu.
- Så må han være stukket af. - Nej. Han er vores ven.
Fjog, Jeremy, Hillary. Hvor er du?
- Pepperland. - Det er nu lidt salt i kanten.
- Det ser dystert ud. - Og stille.
- Endelig i sikkerhed. - Og på eventyrlige eventyr.
Det minder på mange måder om den hedengangne hr. Odysseus.
Der er et øjeæble.
Så lander vi.
Hr. borgmester! Jeg er tilbage.
- Hvem er det? - Vores borgmester.
Han er blevet gokket. Hr. borgmester!
Gok op!
- Måske kan en sang få liv i ham. - Okay. Så synger vi.
Hører jeg musik?
Skuer jeg... unge Fred?
- Ja, hr. borgmester. - Velsignet være min metronom.
- Har du hjælp med? - Ja! Se!
Du milde pizzicato, unge Fred.
- Fantastisk! Jeres ansigter. - Vi ser ret godt ud.
- I ligner de rigtige. - Vi er de rigtige.
Nej, nej. Sgt. Pepper"s Lonely Hearts lub Band.
De kan ikke være noget særligt med det navn.
I kunne udgive jer for dem og rejse et oprør.
- Hvor er jeres instrumenter? - De er gået tabt i det uhyrlige hav.
- Havet med uhyrer. - Vi får fat i nogle nye instrumenter.
Gemenerne har taget alt, der skaber musik.
- Hader de musik så meget? - De krymper sig ved den blotte lyd.
Okay, gutter. Så er det krympetid i Pepperland.
- Han minder om min gamle lærer. - Hvis du skal råbe, så råb stille.
- Hvad gør vi? - Koagulerer med mængden. Kom så.
- Sikke en storslået musiktribune. - Der står instrumenterne. Kom.
- Godt. Der er fri bane. - Nu har vi chancen.
- Hvordan kommer vi derop? - Bare rolig. Følg efter mig.
Fjolser.
- Der er ikke særlig meget lys, vel? - Dæmp dig lidt ned.
- Se, hvad jeg fandt. - Det er uniformerne.
- De er flotte, ikk"? - Ja. lkk"?
- lkk"? Hvordan ser jeg ud? - Flot. Hvad med mig?
Det ser sort ud. Vi er omringet.
En millionmilliard gemenere.
- De kommer herhen! - Gem jer!
- Mon de hørte os? - Det håber jeg ikke.
Hvad sagde l? God plan.
- Se. De sover alle sammen. - Ser de ikke søde ud?
- Helt menneskelige. - Lad os komme ud.
Vi lister gennem gemenerne.
Vi siver...
- Bare rolig. lkke en gemener i syne. - lkke engang en gemen gemener?
- Se. Morgenmad. - Jeg er dødsulten.
Pas på.
- Tæl takt. En, to, tre... - Fire.
- Fem. - Fem?
- Tæl takt. En, to, tre... - Fire...
- En, to... - Tre.
To.
En.
Er I blålige?
- I ser ikke blålige ud. - Stik af.
- Godt. Vi klarede det. - Klar med instrumenterne.
Okay. Og en, og to, og tre, og fire, og fem, og seks...
- Kan du ikke tælle til tre? - Okay. På tre.
Og en, og to, og tre...
Det er vidunderligt at være her. Det er en pragtfuld ting.
I er et herligt publikum.
Vi vil gerne ha" jer med hjem. Vi vil ha" jer med hjem.
Bakkerne er vakt til live...
Af musikkens liflige toner!
Hvem står bag det her?!
Rimskij-Korsakov?
Guy Lombardo?
Min kære ven...
Lad os ikke glemme
at himlen er blå.
I morgen er hele verden det!
Bring mine blåbbere hid!
Hvem...?
Der er du...
..min lille hånde-ånde.
Flyv herfra og udslet hin opkomlinge.
Knus dem! Mas dem! Mos dem!
Blå-struér dem!
Her, Deres Blålige Højhed. Tag noget modbydelig medicin.
Hånd...!
Hånd?
- Hånd? - Ånd.
Han er kvik, hvad?
Luk munden op. Det gør ikke ondt. Du har ikke nogen stor mund, hvad?
Det er let. Bare man har kærlighedens ånd.
Af sted, Hånd. Åndet hånd.
- Jeg skulle lige til at sige det. - Vent. Se her.
Det hele er i sindet.
Sjovt sted at stille en guldfiskebowle.
- I Pepperland er alt muligt. - Det er bare en glaskugle.
- Det er blåt glas. - Det er klart.
- Der er nogen derinde. - Hvad laver de?
- De er ikke kugleskøre. - Det er jo os.
Sgt. Pepper"s Lonely Hearts Club Band.
Ligheden er slående.
Jeg tror, Einsteins teori kan bruges her.
De er en forlængelse af os selv. De svæver i et tomrum
frosset fast i rummet i henhold til relativitetsteorien...
Man tager bare to æg, slår let på dem, drysser salt og peber på...
- Hvordan får vi dem ud? - Knus glasset.
- Det er Beatle-sikret. - Det er intet.
- Har du trommestikkerne med? - Nej.
- Se i lommerne. - Jeg har et hul i lommen.
- Mon det...? Ja, det virker stadig. - Vi tager alt i os igen.
- Du er et geni. Et rigtigt geni. - Det ved jeg godt.
- Det er ligesom farvefjernsyn. - Eller farve-langsyn.
Hej, brormand.
Ja, der er ingen tvivl. Vi ligner hinanden på en prik.
- Orv ja. - Du er en forlængelse af mig.
- Ja, jeg er alter-ego-manden. - Og jeg er ego-manden.
Godt, du spurgte. For der er faktisk krig.
- Så lad os da til slagmarken drage. - Vi kan ikke lege med drager nu.
Beatles til angreb!
Vi er omringet. Sød hund.
- Jeremy, kan det virkelig være dig? - Kan det være mig?
Spørg hellere de lede vagter, thi de fangede mig med store fagter.
Så er det nok, Jeremy.
- Hele verden bliver angrebet. - Hvad skal jeg gøre?
Anbefaler du nævekamp med vagterne?
Hr. vagt? Blå Gemener.
En til næseboret, en uppercut. En på øjenbrynet, så er det slut.
Jeremy!
Kom så, Ringo.
Tilbage!
Endnu en gang til brechen, kære gemenere.
I løber den forkerte vej. Tilbage!
Mit kongerige for en hest!
- Jeg tror, jeg flår ham i småstykker. - Nå, så det gør du?
Ja, jeg tror, jeg laver en blåburger.
- Jeg vil blæse på, hvad du tror? - Nå, så det vil du?
Det får vi snart at se!
Han virker i sandhed irriteret. Jeg bliver vist snart molesteret.
Hvor jorden er blød, oftes gror...
..stiger op, stiger op, steg op en rose så stor.
En rosenæse.
Sig dit sidste ord!
Ord! Fortræng ulykke og mørke.
Jag det sure på flugt. Lad det blomstre, som er smukt.
Spring ud...!
Første gang, jeg så den ingenstedsmand
vidste jeg, han var nogen.
Halløj, blåtfolk! Kommer I ikke herover?
Hyg jer, og slå jer ned! Hvad siger l?
- Max? - Deres Blå...
- Deres Strålende Højhed... - Verden er ikke længere blå.
- Hvor kan vi tage hen? - Argentina?
Har I lyst til at komme over til os?
- Skal vi? - Nej.
Jo, Deres Strålende Højhed.
Ja, Max.
Ja. Verden er et vidunderligt sted.
En sand, universel, utopisk ting.
Alle arter, store som blå
nyder det bedste, også dem, der er små.
Lad os misk-Max"e. Jeg har aldrig før tilstået det
men min fætter er lykkens blåmejse.
- Fed sang. - Jeg kan ikke få den ud af hovedet.
- Så ryst det. - Det har vi gjort hele natten.
- Det var en dejlig fest. - Vi fik mange flotte souvenirs.
- Her er motoren. - Jeg fik lidt kærlighed.
Og jeg fik et hul i lommen... Et halvt. Jeremy fik resten.
- Hvad skal han med et halvt hul? - Lappe det og holde tankerne i ro.
- Se lige John. - Hvad er der, John? Blå gemenere?
Nyere og mere blå gemenere er blevet set ved teatret.
Kun en ting kan redde os. Sang!